Описан като пейзаж по-бял и от снега.
Аз се отправям към непознатите светове.
IceFanSubs
представят
Превод:
KiMiTo Golden^Fool
Пътувах, докато се губих
под това сиво небе.
Всеки ден измислях нови планове, за да постигна мечтите си.
Редакция:
KiMiTo
Чудя се дали някой ден,
Стайлинг/тайпсет:
KiMiTo
дори и с тези мои малки стъпки
Превод на ОP и ED:
KiMiTo
ще мога да пътувам отвъд тези тъмни облаци.
Ще си придам смел вид, който всъщност ме наранява.
Поздрави за всички наши фенове!
Чувствам празнота в сърцето си.
Започва да вали и капките дъжд
започват да се разпръскват.
Тези пъстри лъчи светлина
не казват накъде са се отправили
и отвъд безкрайната далечина преминават през всичко.
Изгарям бледото отражение в очите си.
Под небето на което съм,
трябва да успея да достигна до непознатите светове.
Скар отново се появи в Централата.
За да примамят хомункулусите, Ед и Ал се съюзиха с Линг,
за да привлекат вниманието на Скар.
Планът им проработи, след като Глътони и Рас се появиха.
Но...
Ран Фан... !
Счупи острието ми с куная си, нали?
Може ли да я изям? - Да, но побързай.
Дръж се, Ран Фан!
Мислиш си, че можете да избягате?
Изглежда си доста опитен.
Постоянно се опитва да атакува лявата ми страна, моята сляпа точка.
Глътони!
Разбрано!
Тук вече никой не може да ни види.
Искам да те попитам нещо.
Каква е народността ви?
От къде знаеш какво има в Глътони?
Дори и в такава ситуация ли се опитваш да избягаш?
Обзалагам се, че ще отървеш кожата, ако премахнеш допълнителната си тежест.
Тежест ли?!
В тази страна ти си високопоставен мъж, нали?
Ако си спомням добре, ти си фюрер Кинг Брадли.
Кралят живее за хората си. Без тях, той не е крал.
Кинг Брадли, ти никога няма да можеш да станеш истински крал!
Ето, че си незрял. Такова нещо като истински крал няма!
Твърде много разчиташ на окото си!
От чертежите изходът трябва да е...
Какво има?
Все още имам и това око!
Епизод 22
Далечно минало
Уинри.
Скоро ще се върнем. Дотогава бъди послушна, става ли?
Уинри-чан.
Пристигнахме.
Гледах на Хюз-сан, като на мой собствен баща...
Посещавай го от време на време.
Винаги е мразил да бъде сам.
Грация-сан...
Чух, че братята Елрик се бият! - Какво? Отново ли?!
Военната полиция е почти навсякъде!
И този път ли се бият?! Божичко...
Изглежда се бият срещу онзи тип, който преследва Държавните алхимици.
Още ли не са го заловили? - Какви ги върши армията?!
Не... Какво си мисля?
Задънена улица! Мамка му!
Браво, малки братко! - Млъквай и се махни оттам!
Все още ли нямаме разрешение?! - Още не.
Мамка му! Какво става?!
Все още не сме получили знак от Линг. А брат ми започва да се изморява.
Трябва да му спечеля малко време.
Скар, ти също използваш алхимия!
Тогава защо си против алхимиците, като изключим начина по който възприемат Бог?!
Казах ви в Източния град.
Те са такива като вас, които създават такива като мен, които унищожават.
Ти...
Просто искаш да оправдаеш убийствата си, използвайки Божието име!
Не беше ли ти този, който уби Шо Такър и Нина, казвайки, че използваш Божията ръка?
Ясно, значи и вие сте видели онази химера.
Умения, които дават живот на такива неща...
Това ли е алхимията, която толкова боготворите?
Ти превърна брат си в това, в което е в момента...
Умения, които създават такива неща...
Това ли даде живот на онази химера?!
Дори и да е така, защо трябваше да я убиваш?!
Защо отне живота й?!
Сигурен съм, че много добре знаете защо.
Онази химера никога не би могла да се върне в нормалното си състояние.
Ако я бях оставил, щяха да се отнасят с нея като някое експериментално животно,
и едва ли някога биха се отнасяли с нея като човек.
Точно така. Тогава сърцата ни знаеха, че вероятността да експериментират
с Нина е доста голяма.
Отлагахме проблема, защото не знаехме как можем да го решим.
Нищо не направихме...
Нищо...
Както каза, ние алхимиците правим погрешни неща.
Но не можем да приемем действията ти!
Спомняш ли си имената на аместрианските доктори Рокбел?
Те отидоха в Ишбал по време на гражданската война и продължиха да лекуват ишбалците,
дори и след заповедта за унищожението им.
Почакай, бате!
Спомняш ли си докторите, които те спасиха, а ти малко след това уби?!
Бате!
Какво искаш да кажеш?
Уинри...
Този мъж ли е убил татко и мама?
Не може да бъде... Били са убити от техен пациент?!
Защо?
Какво са направили татко и мама?
Не са направили нищо, с което да заслужат смъртта си, нали?
Върни ги обратно...
Върни ми татко и мама!
Почакай, Уинри. Недей...
Не трябва да го правиш! - Уинри!
Моля те, спри!
Разбирам негодуванието ти. Но отмъщението ще породи друго отмъщение.
Запомни това.
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu
Ти си дъщерята на онези доктори, а?
Имаш пълното право да ме застреляш.
Бате.
Бате!
Бате, армията наближава!
Зарежи проучването си и... - Почакай малко. Почти свърших.
Каква е тази татуировка? - Тази ли?
Алхимията е наука на разума, за разграждането и синтезирането на веществата.
Дясната ми ръка е за разграждане, а лявата за синтезиране.
Проучих Източната алхимия и я приведох в себе си.
От това разбрах, че тяхната алхимия е малко странна.
На кого му пука?! По-важното е, че армията...
Защо ме спираш?! Незабавно трябва да се махнем оттук!
Моля те да се обладаеш.
Проучването на брат ти може да спаси Ишбал. - Какво?
Чу ли за Държавните алхимици?
Те използват ужасяващите си сили, като оръжия за война и поставят Ишбал
в неизгодно положение. - Въпреки че и ние сме граждани на Аместрис.
Знам това, но...
Какво общо има това с брат ми?
Брат ти може да намери начин да придобием сила, с която да се противопоставим
на Държавните алхимици...
И може би достатъчно голяма, за да унищожим армията им!
Сила, надвишаваща тяхната...
Да им отвърнем с алхимия! - Да ги накараме да си платят
с кръв за греховете!
Виж, бате.
Това е алхимията на която се прекланяш.
Дори и да желаеш само доброто на хората...
Никой друг не мисли така!
Значи това е алхимията...
И си мислиш, че нещо подобно ще спаси Ишбал?
Нещо, което създава безкраен кръг от разрушения и клане?!
Не!
Татко, мамо! Добре ли сте?!
Да, добре сме.
Добре, че бяхме подготвени за бягство.
Успях навреме!
Събрах всичките си бележки, затова малко закъснях.
Бележки? - Ето, вземи това.
Какво е?
Проучванията ми. Само това успях да взема.
Вземи я и бягай. - Почакай...
Ако нещо се случи с мен, всичките ми проучвания ще се погубят.
Защо ти не си ги задържиш и не бягаш?!
Ти си силен монах, минал си през доста строги тренировки.
Имаш повече шансове за оцеляване от мен.
Виж. Краката ми не спират да треперят.
Аз съм жалкият по-голям брат. - Бате...
Войник?!
Преобразуващи кръгове?! Държавен алхимик!
Залегни!
Дръж се... Не умирай!
П-По дяволите... Не спира да кърви...
Ръката му... Къде е ръката му?
Татко...
Мамо...
Всички... Някой...
Живей...
Не можеш да умреш.
Ще им покажа честта на ишбалците! - Ако наистина се чувстваш така, бягай!
Точно така! Не искам да умираш!
Ти също, докторе! Трябва да бягаш с жена си...
Ти си пациент! Не се тревожи за нас!
Бате...
Залегни!
Невъзможно... Той ме предпази?
Бате...
Бягай, ако имаш сили да го направиш!
Той се събуди!
Не мърдай, иначе раните ти ще се отворят! Скъпи, ела!
Скъпи!
Трябва да си почиваш! Някой да донесе количката!
Вземете го с вас!
Бате, ти ли си?
Слава Богу... Брат ми е спасен...
Какво е това, по дяволите?!
Успокоителни! - Няма! Дадохме ги на другото момче!
Държавни алхимици...
Аместриани...
Няма да им простя...
Вие... Копелета...
Д-р Рокбел!
Стреляй.
Не стреляй, Уинри! Свали оръжието!
Не трябва да държиш такова нещо, Уинри!
Застреляй ме.
Но ако го направиш, моментално ще те приема за мой враг.
Скар! - Ако докоснеш и с пръст Уинри, аз ще...
...ме убиеш? Добре тогава.
Веригата на тази омраза няма да се пречупи, докато един от нас не умре.
Но не забравяй, че...
...тези, които първи дръпнаха спусъка във войната бяхте вие...
Аместрианите!
Не, не стреляй!
Свали оръжието и се махай оттук!
Уинри!
Махай се, щом не можеш да ме застреляш.
Пречиш!
Не стреляй!
Залегни!
Бате...
Глупав брат! Какви ги вършиш?!
Искаш да ви убие и двамата ли?!
Побързай, махни Уинри оттук!
Уинри, пусни пистолета.
Не можах да го застрелям...
Моля те, не стреляй. Умолявам те.
Но... той уби татко и мама!
Опита се да убие теб и Ал...
Но защо?!
Ти помогна на жената от Ръш Вали да роди, спаси нея и бебето й.
Даде ми ръка и крак, за да мога да се изправя отново.
Твоите ръце не могат да убиват хора.
Те спасяват животи.
Затова...
Нека с все сили, нека с все сили
кажем, че не трябва да бъдем толкова упорити.
Драсканицата, която някой направи
на стената започва лека по лека да се размазва.
Никой не знае истинската им същност.
Въпреки че ние двамата печелим и губим
все се впускаме на все по-дълги и дълги пътешествия.
И въпреки че има дни в които самотата ни обладава и ни кара да ридаем...
Ние ще превърнем сълзите и болката си в щастие.
Нека пламъкът на свещта озари утрешния ден.
И ще стиснем малките си ръчички над пламъка на огъня, сътворявайки звезден прах,
който вечно ще сияе все така брилянтно.
Сбогуванията може и да са неизбежни,
но сезоните все продължават да си се сменят.
Дори и да се загубя някъде из необятната шир, аз ще продължа да вървя с теб.
Това е единственото нещо, което никога няма да се промени.
Трябва ли да жертваш нещо, за да защитиш друго?
И онези, които не са готови за това, ще загубят ли всичко?
Не.
Решението за защита ще премахне сянката на злото.
Следващият епизод на Металния алхимик:
Епизод 23: Момичето на бойното поле.
Епизод 23
Момичето на бойното поле
Няма да покажа сълзите от тъгата си, защото обещах да не го правя.
IceFanSubs
Посетете ни на адрес:
www.icesubs.eu